Har du gjort det?
''Ved et tilfælde skabtes der således et sælsomt bånd -
- mellem det forladte barn og mørkets beboere.''
Slæk lidt mere på rebet!
Stop, det er nok!
- Gustave? - Ja?
Tid til et hvil. Har du ikke fået nok af at hænge?
Han leger nok Lille Peter Edderkop.
Hvad helvede er det?
Marcel! Hejs mig op! Hjælp!
Hvad sker der?
Hurtigt!
Du gode gud!
Hallo?
Er der nogen?
Christine, hvor er du?
Jeg har ledt efter dig overalt, lille nattergal. Kostumeprøve, kom!
I guder... Gå bare, jeg kommer straks.
Gå nu!
- Undskyld... - For hvad, frøken?
- Jeg syntes, De sagde noget. - Jeg sagde ikke et ord.
Jeg tog mig i at tænke på Dem. Tanker, som overraskede mig.
Jeg er ikke let at overraske.
Tænkte De på mig? Hvorfor?
Jeg ville sige, at Deres stemme fylder mit hjerte med et himmelsk lys.
At lytte til Dem er sublimt og vidunderligt.
Dette skal være vores hemmelighed.
Fortæl det ikke til nogen. De vil forstå, når vi ses igen.
- Hvad? - Følg mine tanker, når De hører dem.
Ja, jeg hører Dem...
Christine. Christine Daaé.
Nej, bare rolig. Jeg siger ingenting.
Hold kæft, her er iskoldt!
Nej!
Hendes smukke øjne ser trætte ud. Hun er febrilsk og taler ej med mig.
De seneste dage har du ikke været dig selv.
Du svæver oppe i skyerne.
Er du irriteret over Carlotta? Hun er misundelig på dig.
Men hvis jeg var grim som en krage og stank langt væk af sved...
var jeg nok også misundelig.
Kom ind!
- De har sendt roser. - Det kan vi se.
- Til frøken Daaé. - Jeg troede ikke, de var til mig!
Tak skal du have, Kiki.
De er udsøgte. Heldige kartoffel!
Sådan en buket må have kostet en formue.
Det kalder jeg en beundrer!
- Fra baron Raoul de Chagny. - Som altid savler over dig?
Du er vel ikke forelsket i den tåbe?
Men hvor er du?
Marc!
Tak.
Ja, jeg ved, hun hader mig.
Hvad vil De have mig til?
Dette hus er en skandale!
Ja, sir. Jeg kommer straks.
- Degas er en fantastisk kunstner. - Sandelig.
Huskede du søde sager til vores kæledægger?
Naturligvis. To kilo schweizisk chokolade.
- Må jeg komme ind, doktor? - De kommer jo ind alligevel, Montluc!
- Lntet undslipper avisen! - Evigt grådig.
Hr. lgnace, De er operaens overrottefænger, ikke sandt?
De sidste otte år. Jeg har fanget 4387 små ækle bæster.
Jeg gemmer deres haler i glas med formaldehyd.
- De er dygtig. - Den bedste!
Nogen tvang Dem til at stikke hånden i en rottefælde?
Lkke ''nogen''. Det var ingenting.
Hvad mener De med ''ingenting''?
Tja... det var som en usynlig kraft. Intet, jeg kunne se.
Et væsen fra helvede.
Av! Det der gør ondt!
- Er det min tommelfinger? - Ja, desværre.
Hold kæft!
Man kan se knoglen.
''Sære hændelser i operaen''.
Avisen vil undersøge det nærmere.
- Skræmmer jeg dig? - Nej, jeg fryser.
Din parfume, din kvindelige duft...
flyder i mine årer, som det oprørte havs melodi.
- Dit tørklæde... - Tag det, tag det.
Christine, sammen vil vi opleve sand storhed.
Snart vil verden ligge for vores fødder.
Vores liv bliver fryd og gammen.
Tro mig.
- Jeg tror dig. - Stol på mig.
Jeg stoler på dig.
Mit søde barn, min elskede...
Alfred!
- Du skal arbejde! - Ved du hvad?
- Hvad? - Jeg så ham.
- Hvem? - Fantomet.
- Har du drukket? - Nej, Jeg så ham med mine egne øjne.
- Hold nu op! - Jeg sværger!
- Jeg fulgte efter ham. Det var... - Hvad var det?
- Fantastisk! - Fantastisk? Fortsæt!
Lkke her. Mød mig efter arbejde. En ting skal du vide.
Din Alfred er en helt.
En legende? Han er ingen legende, hr. journalist!
Fantomer findes ikke. Hverken her eller andre steder.
''Andre steder'' angår ikke mig. Men her i operaen lover jeg, -
- at han findes! Jeg har selv mødt ham.
- Her, i denne loge! - L denne loge?
Den skal nyindrettes nu. Logen er ramt af uheld.
- Hvordan er han, dette fantom? - Ærligt talt -
- turde jeg ikke se ham i øjnene. - Jeg forstår.
Der bliver koldt i hans nærvær. Næsten iskoldt.
Det siges, han elsker underverdenen, mørket.
Det siges, han var i katakomberne, før huset blev bygget.
Operaen har fire kælderetager. Der siges at være liv.
En flod og søer...
Blev det ikke pludseligt koldt?
Nu går vi.
Intet fantom skal skræmme din Alfred!
Jeg sloges med kommunarderne under Versailles-oprøret!
- Er du sikker på, han ikke så dig? - Han kan ikke have øjne i nakken!
Jeg fulgte hans spor, som var han en leopard.
Hans gemmested er dybt inde i katakomberne. Jeg fulgte efter -
- gennem snørklede underjordiske gange og mørke grotter.
Hold op, når jeg tænker på det...
Så, hvad?
Gudskelov afmærkede jeg vejen, ellers var jeg der endnu!
Hvorfor fulgte du efter ham?
- Der er en skat, en formue. - En skat?
Tror du det?
Hvorfor ville man ellers gemme sig der?
- Tænk, min skat. - Vi kan følge dine afmærkninger.
Ganske enkelt! Den venter bare på os.
- Venter på os... - Vi fortjener det!
- Ja, vi fortjener det! - Vi vil leve som konger!
- Alfred... - Ja?
Sig mig, hvem er han, der tegner uafbrudt?
Kunstneren Edgar Degas, monsieur.
Han elsker at tegne balletskolens elever.
Andre giver dem hellere søde sager.
Du kan da godt lide chokolade?
Jeg burde være vred på Dem, monsieur de Chagny.
- Hvordan har jeg vakt Deres vrede? - Det ved De jo godt.
På ære, nej. Min eneste forbrydelse er at have mødt Dem og...
Hvordan kan jeg forklare med ord, hvad jeg føler i mit hjerte?
Deres blomster er spildt på mig. Jeg har aldrig brudt mig om roser.
De bryder Dem ikke om roser...
Jeg foretrækker enklere blomster.
På den anden side, sproget i Deres brev...
Hvordan skal jeg udtrykke det?
Det er svært at forklare, hvad jeg følte, da jeg læste det.
For første gang i mit liv vidste jeg, at nogen forstod mig.
Det var, som om en mistet ven havde genfundet mig.
Jeg vil meget gerne være Deres ven.
Giver De mig lov?
Raoul...
Du får lov at være den bror, jeg aldrig fik.
- Ser du? - Ja.
Hvad hvis vi møder ham?
Jeg skærer hans hjerte ud!
Hvordan skal vi bære skatten?
I min nederdel.
Alfred... Alfred!
- Hvad er der? - Jeg vil ikke gå bagest.
- Alfred! - Så går du forrest.
Tak.
- Hvordan ser fantomet ud? - Han er ikke et fantom.
Fantomer er som spøgelser, hyllede i lagner med øjenhuller.
- Han bærer en sort slængkappe i skind. - En slængkappe i skind. En gentleman.
- Det er ikke skræmmende. - Nemlig!
I er her vist for at stjæle min skat.
Nej, slet ikke!
Lkke mig. Det er Paulette, den tøjte. Jeg beundrer Dem, hr. Fantom.
Jeg er ikke et fantom, jeg er en rotte.
Undskyld... Jeg elsker dyr.
Alfred?
Alfred?!
Hvor er du?
Alfred...
Hvor er du?
Alfred!
Fantomet!
Hr. Buquet! Skam Dem over at skræmme børnene!
- Det skulle være en lærestreg. - Hvordan det?
- Tag jer i agt for fantomet. - Sludder.
De drikker for meget.
Det er næsten et år siden, at gamle Gustave -
- og hans to arbejdsmænd forsvandt sporløst.
Det siges, de gik for langt ind i katakomberne.
Det er hans verden.
De, der finder den, ser man aldrig igen.
Han er ude på rov igen... Heroppe i operahuset.
Jeg så ham forleden aften, hvor han gemte sig på snoreloftet.
Han hang over scenen som en edderkop.
- Hvad lavede han? - Han lyttede.
Til frøken Christines sang.
Alle andre var gået.
Hun var alene på scenen. Og sang som en nattergal.
Husker frøkenen det?
- Ja, jeg husker det. - Det var fortryllende.
Lkke som Carlotta, der brøler som en fed ko, undskyld udtrykket...
Min kære ven, nu er De direktør her. Vi byttede blot plads.
Jeg ønsker bare at lede operaen på samme dygtige måde som De.
Min dygtighed hindrede ikke Dem og Deres korrupte kumpaner i -
- at fratage mig min plads et halvt år før, jeg skulle på pension.
Kom ind!
Pourdieu, tyvens medskyldige.
- Herligt at De er glad for at se mig. - Slyngel!
Lad os drikke det republikanske broderskabs champagne!
Nicolaud!
Jeg har efterladt en gave til Dem... En gave...
- Hvilken gave? - Fantomet. Fantomet i operaen.
- Han dør! - Nej, det er et malarianfald.
Han kommer sig hurtigt.
- Han sagde noget om et fantom. - Hvilket fantom?
En halsbetændelse. Fuldstændigt rød.
Det gik så hurtigt. Jeg har aldrig set lignende.
- For ti minutter siden var den rask. - Aflys!
Der er måske en løsning. Dubleanten kan rollen godt.
- Hvilken dubleant? - Christine Daaé.
Lovende.
Hun blev overvældet.
Stakkels barn, hun er så ung.
Maestro Gounod forlangte for meget af hende.
Træk vejret...
Ånd ind ...ånd ind.
Giv hende plads til at ånde. Ud med jer.
Ud med jer alle sammen. Det er mig, der er lægen.
Det er ikke alvorligt, men De behøver ro og fred.
- Prøv at sove lidt. - Ja.
Jeg kommer igen i morgen.
Kulden får mig til at skælve.
Du vil ikke fryse for evigt.
- Du er nok træt. - Jeg sang for dig.
Jeg gav dig min sjæl og var ved at dø.
Englene rørtes til tårer i åen. Jeg forguder dig.
Jeg må være sindssyg.
Hvad er det, du siger om Christine? Jeg forstår ikke.
Hele byen taler om det: ''Jerome de Chagnys bror er forelsket i Daaé.''
Mig, forelsket? Hvor morsomt!
Du ler skidt og lyver ikke bedre.
Vi er kun venner, ikke andet.
Mor dig med hende. Hun er... charmerende, men...
Se ikke sådan på mig, lillebror!
I aften tager jeg dig med til et sted kun for indviede.
Der håber jeg, du fornyer din livslyst.
Min bror...
Vil De have massage? Jeg er god...
Uden Rimbaud fandtes der ingen frigørelse i poesien, din idiot.
Baudelaire er ledestjernen, tåbe!
- Rimbaud! - Baudelaire!
Christine?
Er det dig, Christine?
Nej skat, ikke Christine. Jeg er Rose med fløjlslæberne.
Vig bort, Satan!
Forsvind ud af mit liv!
- Gud sender jer til helvede! - Tag det roligt!
Raoul!
Smukke lille pige. Jeg har noget til dig. Frygt ikke.
- Schweizisk chokolade... - Giv slip!
Fra Genève. Spis, den er god.
Spis...
Vent!
Lad mig være!
Vent! Vent på mig, slemme pige!
Hvor er du, min lille skat!
Vent på mig!
Vær ikke bange, mit barn.
Hvor er du, lille dansepige?
Hvor er du?!
Nu kommer den store, stygge ulv.
Flygt ikke fra mig... Marthe!
Jeg vil bare give dig chokolade. Jeg gør dig ikke noget, på ære.
Her er jeg, lille dansepige.
Hvor er du?
Du er så køn.
Vær sød ved mig. Vær nu sød.
Min lille skat, vær nu sød ved mig...
Gå hjem.
- Hvor har du været? - Fantomet åd hr. Pourdieu.
Naturligvis.
- Kan du flere historier? - Men det passer, jeg så det!
Han hev mig også i håret.
Din uartige pige! Man må ikke lyve!
38!
Vi tredobler produktionen med denne maskine, så sandt mit navn er lgnace.
Hævn! Jeg vil lokke udyret frem!
Jeg vil rive ham i stykker!
- Jeg ventede dig ikke så tidligt... - Hvorfor gemmer du piben?
Jeg har købt den duftende hollandske tobak, du holder af.
Tusind tak.
- Vil du hente kaffe og brød? - Ja... Med smør og marmelade?
Og honning, min lille bi.
Gør du det? Jeg er så sulten.
Er det muligt, at jeg, uden at vide noget om kærlighed...
har forelsket mig i dem begge? - Christine...
Christine, kom til mig.
- Kom, Christine. - Ja.
Syng, Christine.
Syng for mig.
Ja...
Elskede, min elskede.
Hvor kommer du fra?
Jeg blev forladt som nyfødt på tidens og rummets flod.
Men nogle væsner tog sig af mig og er blevet mine venner, brødre.
Deraf mit dobbelte væsen. Derfor er underverdenen mit hjem.
Medusa vil altid føre dig til mit rige.
Ingen ved det. Hun forsvandt for en 3-4 timer siden.
''Forsvandt''?
Bare rolig. Hun er vel gået ud.
- Hvor kan hun være? - Til sangtime måske.
Til sangtime? Tror De virkelig det?
Kærligheden er for ren til at blive omfavnet af en sådan frygt.
Når De ser hende, så sig, at jeg har ledt efter hende.
Selvfølgelig siger jeg det.
I aften skal du synge. Det er på tide, du erstatter Carlotta.
- De skal få en overraskelse i aften. - Hvordan?
Det har med tyngdeloven og tiltrækningskraften at gøre.
Men bliv her, jeg er snart tilbage.
- Jeg vil ikke blive her. - Bliv her.
- Jeg kommer med dig. - Du gør, som jeg siger!
- Du venter! - Jeg vil ikke være her!
Nej, gå ikke! Jeg vil ikke være her.
Jeg hader dig. Og jeg hader dette sted!
Godaften, min skønne. Jeg har fortræffelige nyheder.
De vil ikke tro det, Carlotta, der er udsolgt!
Vi måtte afvise folk. En triumf. Det er utroligt.
Utroligt? Nej, helt normalt. Hvem skal synge? Carlotta!
- Ja, det skal hun... De. - Signor Poligny...
- Hvordan lyder næste sæsons kontrakt? - Her er den.
- Ønsker De en italiensk version? - Måske.
Hent kostumerne, jeg vil prøve dem.
De skal ikke synge ''Romeo og Julie''.
Hvad?!
Hvis De trodser mig, straffer jeg Dem. Er De med, fede ko?
Hvor vover De at tale sådan til mig?!
- Jeg sagde ikke noget. - Jeg er ikke døv. Spøger De?
- Hvor vover De kalde mig ''fede ko''? - Det gjorde jeg ikke.
Vi diskuterer kontrakten senere. Gå så!
Carlotta! Hjælp mig, Carlotta!
Marc?
Carlotta!
Marc!
Marc? Lille ven?
Marc?
Juliette?
Francoise?
Hilde?
De skal ikke synge i aften, hvis De holder af de store bryster.
Mamma!
- Hvad er der sket? - Lngenting, mor.
Skændtes l om kontrakten?
Jeg er Carlotta Altieri, jeg skal synge Julie!
''Maestro, i aften må De ikke dirigere Carlotta i Romeo og Julie, -
- ellers vil noget frygteligt overgå operaen.''
Det er en spøg!
Kom her!
Hvor ligger direktørens kontor? Tak.
Cirka ti mennesker er døde, mange er sårede, en del alvorligt.
Et anonymt brev advarede om dette.
Det blev leveret til maestro Gounod, som ikke tog det alvorligt.
Min forgænger fortalte, at der hviler en forbandelse over operaen.
- Noget nyt? - Nej.
Hun forsvinder ikke bare! De er altid hos hende, noget må De vide.
- Rolig. Nogen ved nok, hvor hun er. - Men hvem så?
En som De, der elsker hende. Måske mere end De gør.
Kom med mig!
- Rollen er din. - Jeg vil ikke have den.
- Jeg sagde, den er din. - Jeg vil ikke have den!
- Hvor mange måtte dø? - Du skal synge ''Julie''.
- Og jeg vil være der. - Jeg hader dig!
Kærlighed og had går hånd i hånd.
Du vil vænne dig til mig og dette liv.
Vil du have tåben, Raoul de Chagny?
Du fortjener mere end det!
- Nej! - Jo!
Christine!
Elskede!
- Forsvind aldrig sådan igen. - Lad mig aldrig forsvinde igen!
Denne vej.
- Hvordan fandt du herhen? - Honorine så gangen bag spejlet.
- Vi må gå. Han kan se os. - Hvem?
- Hvad taler du om? - Jeg ved ikke...
Du er mit lys.
Men der findes meget mørke i mig.
- Jeg er ikke ren. Forstår du? - Lngen er ren, Christine.
Vi har alle mørke kroge i vores sjæle.
Der er intet at frygte.
Det er bare en del af at være menneske, tro mig.
Tro mig.
Jeg vil se himlen. Kom, kom...
Christine, hvem er han? Er han virkelig?
Eller findes han kun i din sjæls mørke kroge?
Begge dele.
Hans vilje er min vilje. Hans tanker er mine handlinger.
Jeg behøver hjælp, Raoul. Jeg er forsvarsløs.
Vores kærlighed er dit forsvar.
Vores kærlighed afleder hans tanker.
Jo stærkere vores kærlighed er, jo svagere bliver han.
Snart er han magtesløs. Tro mig.
Raoul...
Lov, du aldrig slipper mig. Lov det.
Jeg lover det.
Christine!
Min lille nattergal! Hun er her. Kom!
Hvor har du været, min ven? Vi var urolige.
Det må du fortælle engang. Kom så.
- Maestro vil tale med dig straks. - Du må øve i aften.
Stakkels Carlotta... du skulle vide, hvad der er sket. En lang historie.
- Raoul... - Jeg lover det.
Det er dig!
Jeg kender dig!
Hun... Christine Daaé, -
- med sit jomfruelige udseende, er intet mindre -
- end fantomets luder!
Jeg så hende dernede i katakomberne, -
- hvor hun kopulerede med den morder!
Død over monstrene!
Stop ham! Lad mig komme frem!
Få fat i ham!
- Hvad skete der? - Jeg tror, det var fantomet.
Så l, hvad der skete? Selvfølgelig ikke. Nogen stjal min sangerinde!
Død over monstrene!
Min...
Min!
Vi skal leve alene i min mørke verden, -
- til døden skiller os ad!
Raoul! Raoul!
Raoul!
Christine!
Raoul!
Raoul...
Raoul!
Tilgiv mig. Undskyld, tilgiv mig.
Kom, denne vej!
Lad dem ikke slippe væk.
Hold sammen.
Find dem!
- De gik denne vej. - Lad dem ikke undslippe.
Følg efter dem!
Christine!
Du godeste!
Det går nok...
Nej, Christine, vi har ikke tid til at hvile.
Der er ikke langt nu.
- Baronen med geværet... - Gå væk fra hende.
Naturligvis.
Kære Christine... Livet går videre.
Vi kan ikke blive her. Får de dig, slår de dig ihjel.
- Kom, denne vej! - Christine...
Hjælp hende... hjælp hende!
Kom, vi må væk herfra!
Raoul, stig ned i båden og tag årerne.
Christine, vær forsigtig. Sæt dig.
- De er hernede! Denne vej! - Find dem!
Sæt dig.
- Følg grotten ud til floden! - Hvorfor? Nej, nej!
- Ro, Raoul! Hurtigere! - Nej! Hvorfor? Hvorfor?!
Det er forbi med min verden. Og med mig!
Ro mod lyset. Mod lyset!
Der er han!
Tag de to i båden!
Lad dem ikke undslippe.
Dit udyr!
Død over monstrene!
Min elskede!
Elskede!
Christine!
Forlad mig ikke!
Nej!